‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Băga-mi-aș!
‎Asta e o bombă cu ceas
‎S-a aprins lampa de alarmă
‎Am tăiat firul și acum…
‎Bomba cu ceas ticăie
‎Asta e o bombă cu ceas ‎Care ticăie
‎Face tic, tac ‎Tic, tac
‎Bomba cu ceas ticăie
‎Asta e o bombă cu ceas ‎Care ticăie
‎Face…
‎Asta e o bombă cu ceas
‎Tic, tac ‎Tic, tac
‎Alarmă generală
‎Am tăiat alimentarea și acum…
‎Mergem pe străduțe ‎Și pe autostrăzi
‎Mergem cu liftul
‎Calmi ca un aligator
‎Sistemul nu mai are date
‎Luptăm și fulgerăm
‎Și strângem chingile
‎Bombei atomice
‎Bomba cu ceas ticăie
‎Tic, tac ‎Tic, tac
‎Asta e o bombă cu ceas
‎Alarmă generală
‎Am tăiat firul și acum…
‎Bine.
‎Bine, amice, vin să te iau după ore.
‎Bine…
‎Te iubesc.
‎Bine.
‎Te descurci.
‎Bine…
‎Voi fi aici mâine.
‎Recapitulăm totul, ‎înainte să vină avocații.
‎Nu trebuie să…
‎- Iar tu nu-mi spune că nu trebuie. ‎- Bine.
‎Treaba e…
‎Uite, nu știu ce m-aș face fără tine.
‎Așa că, îți mulțumesc.
‎Ei bine… rămâne de văzut.
‎- Pot să fac onorurile? ‎- Doamne…
‎- Fă-o! ‎- Mâine, pe vremea asta…
‎- Ce faci cu alea? ‎- Nu-mi spune.
‎- Doar nu le mănânci! ‎- Îmi plac răvașele.
‎Ție nu?
‎Doar nu crezi în astrologie!
‎Ba da, și nu mi-e rușine cu asta ‎doar fiindcă tu nu crezi.
‎- Ceea ce e tipic pentru o Fecioară. ‎- Bine.
‎În familia mea, există o tradiție, ‎dăm către stânga.
‎Suntem doar doi, nu există stânga.
‎- Bine. ‎- Poftim.
‎Îmi pare rău, am…
‎o ciudățenie legată de răvașe.
‎Soția mea…
‎mi-a dat unul ‎în ziua în care ne-am cunoscut.
‎Era o chestie de-a noastră.
‎Înțelegi?
‎L-am păstrat și, într-o zi, ‎când era la spital,
‎a găsit unul cu același text.
‎Ne-am gândit că e un semn.
‎Că totul se va rezolva.
‎Ea, cancerul, noi…
‎Ar trebui să fie mereu favorabile, nu?
‎Nu mi-am dat seama ‎că nu sunt mereu favorabile
‎și că pot fi interpretate în două feluri.
‎Ce scria în răvaș?
‎„Norocul e pe cale să ți se schimbe.”
‎Și așa a fost.
‎A murit în mai puțin de o lună.
‎Îmi pare…
‎- Îmi pare rău. Nu-l deschide. ‎- Mie îmi pare rău.
‎Nu-l deschide.
‎Dacă nu m-ai fi pus într-o situație ‎în care trebuie neapărat să-l deschid…
‎Mai mult, cred că va prezice ‎rezultatul întâlnirii de mâine…
‎Poftim. Ăsta e…
‎Prea târziu.
‎Bine…
‎Nu scrie nimic. Asta se va întâmpla.
‎Sigur că asta se va întâmpla.
‎Dumnezeule!
‎Chiar crezi în supranatural, nu-i așa?
‎Vrei să știi ce scrie pe al meu?
‎Nu, nu vreau să știu.
‎„Un prieten va primi vești bune.”
‎- Asta nu se poate interpreta… ‎- Minți! Și minți foarte prost!
‎O să-ți pierzi licența din cauza asta.
‎Sunt Balanță.
‎Frate, o să sun la birou la tine ‎și o să le spun…
‎…că mă port frumos cu clienții ‎și îi fac să se simtă ajutați.
‎Dar, eu nu mai sunt client, ai uitat?
‎N-am uitat.
‎E de la birou.
‎O fi vestea bună.
‎- Pe mâine! ‎- Bine, ai grijă.
‎Mulțumesc!
‎Bună, Marisa, e totul în regulă? ‎E cam târziu…
‎Poftim?
‎Sâmbătă…
‎Singura zi fără panică.
‎- 'Neața. ‎- 'Neața.
‎Ești gata?
‎Și… s-a terminat.
‎- Măcar să fi băut o cafea. ‎- Am băut deja.
‎Să-i dăm drumul.
‎Participarea la programul UCLA ‎e la pro sau la contra?
‎La amândouă.
‎Pro fiindcă n-am mai creat nimic ‎de când am terminat-o cu cartea
‎și ar fi un loc bun pentru mine ‎până văd încotro merg.
‎Sau ia-o deja într-acolo.
‎Nu mulți fac un master ca să se ascundă.
‎Contra, poate că fac masterul ‎ca să mă ascund.
‎Nu știu ce vreau.
‎Știu, de-aia facem listele astea.
‎Lucru cu care am fost de acord ‎fiindcă eram beți.
‎Planuri făcute la beție… groaznice.
‎Contra fiindcă voi fi blocată ‎pentru următorii doi ani.
‎Poți să te lași.
‎De ce să merg la master ‎dacă știu că o să mă las?
‎- Nu are sens. ‎- Așa e. Totuși, nu e plăcut
‎să ai un plan și un scop ‎pentru următorii doi ani?
‎Asta n-ar fi la pro?
‎Asta ai scris?
‎Nu. Strângerea de fonduri…
‎E o slujbă plătită.
‎Da, dar…
‎nu e un angajament la fel de serios ‎ca un master.
‎Conservatorul Silverlake ‎e o organizație nonprofit minunată,
‎și nu există multe argumente contra.
‎Aș putea…
‎să-mi folosesc talentul, ceea ce e bine.
‎N-aș mai munci la restaurant,
‎aș avea un pachet salarial,
‎dar m-ar și bloca într-un program zilnic,
‎și nu mi-ar lăsa timp ‎să fac ceea ce vreau.
‎- Da. ‎- Mersi.
‎Alte argumente pro: ‎lucrez pentru un prieten.
‎Asta e bine.
‎Pot să dau lecții de pian ‎și să mai câștig niște bani.
‎Asta ne-ar putea ajuta să găsim ‎o casă mai bună decât cele văzute,
‎cum a fost acel fost garaj ‎cu tavan tapetat
‎foarte bun… dacă-ți plesnește vreo venă?
‎Bine, sau am putea să stăm aici.
‎Oricum locuim aici singuri.
‎Când a fost Dante acasă ultima dată?
‎Când prietenul lui voia să se ascundă.
‎- Cine, Arthur? ‎- Da.
‎Cam dubios.
‎Dar dacă ne mutăm noi, ‎nu trebuie să se mute și D?
‎- Nu poate să plătească singur chiria. ‎- Se duce acasă o vreme.
‎Oricum stă acolo destul de mult.
‎Hai să ne gândim ‎la ce vrem să facem noi,
‎și nu la ce vrea să facă el.
‎Lucrez la asta.
‎Ei bine…
‎Vizităm opt case azi.
‎Bine.
‎O casă în copac din Glassell Park,
‎un apartament cu un dormitor ‎într-un fost spital veterinar din Atwater…
‎Parcă ziceam că nu ne permitem ‎bungalowul din Echo Park.
‎Așa e, nu ni-l permitem, ‎dar trebuie să-l vedem.
‎De ce?
‎Ca să avem un țel?
‎Un vis comun?
‎Un vis comun…
‎Bine.
‎De ce ai vrut să venim aici?
‎Așa e…
‎- Simt și eu. ‎- Există și un pian.
‎E pe prispă, ca la sălbatici, dar e.
‎Pianul nu rămâne aici.
‎Echipa de mutări n-a mai avut loc, ‎dar se întorc după el.
‎Are roți. Putem să fugim cu el la vale.
‎Sunt două camere. Una, a noastră, ‎iar cealaltă poate fi studio.
‎Ai putea să cânți, iar eu să desenez.
‎Sau putem folosi una ‎pentru notificările primite de la fisc
‎fiindcă nu ne permitem să închiriem casa.
‎Eu zic să ne înscriem, oferim mai puțin ‎și scriem o scrisoare.
‎Iubito, uită-te în jur.
‎Niciunul nu are ochelari de soare ‎de la supermarket.
‎Scrisorile merg ‎doar dacă vin de la agentul nostru
‎și spun că avem un serial difuzat ‎la nivel național.
‎- Aș putea să o rog pe mama. ‎- Da, bine…
‎Nicio sumă pe care o vom câștiga ‎n-ar putea returna favoarea.
‎- Aș putea să accept slujba. ‎- Iar eu să o rog pe mama.
‎Și va trebui să-i spui că mergi la master.
‎Da.
‎Nu e ceva important.
‎E doar tot ce ne-am dorit vreodată.
‎Nu-i așa?
‎Eu zic să ne înscriem.
‎N-o să fim acceptați, așa că nu contează.
‎Acum, sărută-mă. ‎Cred că tipa de la agenție ne place.
‎- Te sun când termin cu tata. ‎- Bine.
‎- Mulțumim. ‎- Cu plăcere.
‎Cum e casa lui Polly?
‎Nu știu ce să zic. Ca ea.
‎Adică…
‎capcane de vise și clopoței de vânt
‎și săpun în formă de rocă și…
‎suveniruri indecente, sau…?
‎Ce drăguț! Nu.
‎Caldă și încrezătoare.
‎Nu te judecă.
‎Cred că o să merg la master.
‎Tu ai luat reacția asta pasiv-agresivă ‎de la mama
‎sau ea a luat-o de la tine?
‎Sau e ceva ce ați creat împreună…?
‎E doar un sunet care-mi iese pe gură ‎cât mă gândesc la un răspuns.
‎Ce părere ai?
‎Credeam că vrei mai mult. ‎Credeam că vrei o viață deosebită.
‎- Am o viață deosebită! ‎- Ai 26 de ani.
‎N-ai locuit niciodată ‎la mai mult de 30 km de părinți.
‎Zona geografică în care locuiesc arată…
‎Nu vreau să simți ‎că trebuie să te resemnezi.
‎Nu fac asta. Trebuie să alegem ‎și cred că nu pot să am totul.
‎Ar trebui să încerci măcar.
‎Nu-i așa?
‎Pleci undeva?
‎Nu. E pașaportul nou.
‎Pe cel vechi, l-am predat ‎când am fost condamnat
‎Alo?
‎Rebecca Sherman o caută ‎pe Eleanor O'Brian.
‎Sigur.
‎- Rămâneți la telefon. ‎- Tată…
‎Vă fac legătura.
‎Eleanor, ce mai faci?
‎- Cred că am ceva pentru tine. ‎- Bună!
‎Sunt…
‎Ai auzit de Lily Leeman?
‎Da, autoarea cărților pentru copii ‎cu bona?
‎Bona internă.
‎Lily a murit cu ani în urmă, ‎acum fiica ei continuă seria.
‎Mary, ilustratoarea, încă trăiește,
‎dar are peste 90 de ani și e bolnavă.
‎Caută un ilustrator-fantomă ‎care să lucreze în numele lui Mary.
‎Cei mai mulți refuză.
‎Se oferă o sumă fixă, ‎fără drepturi de autor,
‎și n-ai voie să spui că tu ești autorul.
‎Și e în Connecticut, ‎unde locuiește Adelaide, fiica.
‎Are o casă de oaspeți, ‎dar te avertizez, ea e… unică.
‎- Și de-asta refuză unii. ‎- Asta e…
‎Îmi dai un răspuns azi?
‎Îmi trebuie câteva desene ‎în stilul celor din ‎Cornelia.
‎Bine. Pot să le fac.
‎Minunat! Sunt la Chicago, ‎trimite-mi-le până la 17:00 ora ta,
‎adică seara aici.
‎Sigur. Mă ocup de asta chiar acum.
‎Mulțumesc!
‎Este…
‎Îmi spui ce s-a întâmplat?
‎Te simți bine?
‎Da.
‎Nu știu.
‎Dacă ai dreptate?
‎- Da, dacă am? ‎- Dacă ai dreptate?
‎- Ce s-a întâmplat?
‎Trebuie să plec.
‎- Te sun mai târziu. Te iubesc. ‎- Bine.
‎Băga-mi-aș!
‎Alo?
‎N-o să-ți vină să crezi.
‎Am primit casa.
‎Casa din Echo Park, am primit-o.
‎Cu 250 de dolari mai puțin.
‎Unul dintre proprietari ‎a fost profesor de muzică.
‎Când a citit e-mailul meu, ‎ne-a lăsat și pianul!
‎Am luat-o! L-am sunat pe Kehinde: ‎„Accept postul de la conservator!”
‎Se mișcă lucrurile! Unde ești? ‎Trebuie să sărbătorim!
‎De ce nu te bucuri?
‎Te trezești
‎Într-o casă fără camere
‎Și te trezești
‎În altă parte a lumii
‎Și te trezești
‎La volanul unei mașini mari
‎Și te trezești ‎Într-o casă frumoasă
‎Cu o soție frumoasă
‎Și te întrebi
‎„Ei bine…
‎Cum am ajuns aici?”
‎Nu pot să dau piept cu realitatea
‎Sunt tensionată ‎Să mă relaxez nu pot
‎Nu pot să dorm ‎Patul mi-e în flăcări
‎Nu mă atinge ‎Sunt un fitil aprins
‎Un ucigaș maniac
‎Qu'est-ce que c'est
‎E mult mai bine
‎Să fug departe
‎Poți să te întrebi
‎„Cum să o scot la capăt?”
‎Poți să te întrebi
‎„Unde e mașina cea mare?”
‎Și îți spui
‎„Asta nu e casa mea frumoasă”
‎Și îți spui
‎„Asta nu e soția mea frumoasă”
‎Maniac ucigaș
‎Qu'est-ce que c'est
‎E mult mai bine
‎Să fug departe
‎Începi o conversație ‎Nu poți s-o termini
‎Vorbești mult ‎Dar nu spui nimic
‎Nu am nimic de spus ‎Buzele-mi sunt pecetluite
‎Spui ceva o dată ‎De ce o spui din nou?
‎Las zilele să treacă
‎Lasă apa să mă tragă în adânc
‎Las zilele să treacă
‎Apa curge dedesubt
‎Înapoi în ocean
‎În apa tăcută
‎Sub stânci și pietre
‎Există apă dedesubt
‎Las zilele să treacă
‎Las apa să mă tragă în adânc
‎Las zilele să treacă
‎Apa curge dedesubt
‎Înapoi în ocean
‎După ce se termină banii
‎O dată în viață
‎Apa curge dedesubt
‎La fel ca întotdeauna
‎Însărcinată…
‎Din nou.
‎Da.
‎Se pare că avortul îți resetează ciclul.
‎Nu știu…
‎Vrei să-ți iei mâinile de pe față?
‎Am mâinile pe față?
‎Ce vrei să faci?
‎Nu pentru mine…
‎nu pentru noi, ci pentru tine.
‎Mă duc la master.
‎Și vom avea un copil.
‎Și vom avea casa la care am visat.
‎Apoi, putem să avem totul.
‎Cursuri pentru părinți?
‎Douăsprezece, plus o scrisoare ‎de la profesorul meu.
‎- Fluturași de salariu? ‎- Doisprezece
‎și un bilet de la șeful meu, ‎care spune că sunt un angajat model.
‎Deși avem păreri diferite ‎despre spațiul de după punct.
‎- Un spațiu. ‎- Două spații.
‎Totul până aici!
‎Va trebui…
‎să te convertesc altă dată.
‎N-ai dormit?
‎Scuze. Nu, am lucrat până târziu
‎ca să-mi pot lua liber azi
‎și apoi am stat să-mi aranjez declarația.
‎Ce părere ai?
‎Am venit mult prea devreme.
‎Trebuia să te las să dormi.
‎Nu, oricum n-aș fi putut. ‎Mereu am fost așa.
‎Și în copilărie stăteam până târziu
‎înainte de un concert ‎sau de un recital.
‎La fel, în noaptea dinaintea nunții.
‎În nopțile, fiindcă n-am dormit ‎șase nopți la rând
‎întrebându-mă dacă ea va veni.
‎Întrebându-mă…
‎dacă se va împotrivi cineva.
‎Asta nu se întâmplă.
‎Trebuie să aud povestea asta.
‎Ei bine… într-o zi, o să-ți povestesc.
‎Era să uit.
‎Ți-am adus ceva…
‎care cred că ți se potrivește.
‎„Norocul și-l face fiecare.”
‎E foarte drăguț, dar…
‎Și asta se poate citi în două feluri.
‎Exact! Nu ți se pare interesant?
‎La prima vizită aici,
‎mi-ai zis că orice cântec ‎e un cântec de dragoste,
‎tipuri diferite de dragoste.
‎Nimic nu poate fi privit ‎într-un singur fel.
‎Știi ceva?
‎Niciodată nu m-am gândit așa.
‎Exact.
‎Și eu am ceva pentru tine.
‎Asta.
‎ÎNTÂLNIRE FINALĂ
‎Fără tine,
‎n-aș fi ajuns până aici, așa că…
‎Dominic va sosi în câteva ore.
‎Du-te să te pregătești, ‎eu voi citi scrisoarea.
‎E ora 6:00
‎Pot să te țin în brațe?
‎Am terminat de vorbit?
‎Trebuie?
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎Trebuie să știu sigur
‎Acum știu ce voiai
‎Dar e prea târziu
‎Încerc să aprind flacăra iubirii
‎Dar nu prinde viață
‎M-am tot gândit
‎S-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎M-am tot gândit
‎Și trebuie să știu sigur
‎M-am tot gândit
‎Că s-a terminat totul între noi
‎E bună?
‎- Da. ‎- Mai are nevoie de ceva?
‎- Nu. E gata. ‎- Bine, perfect.
‎Așa te îmbraci acum?
‎Noua slujbă e de fițe.
‎Întâlnirea finală e în câteva ore.
‎La dracu'!
‎Ești pregătit?
‎Da.
‎O să stau într-o cameră,
‎o să ascult niște oameni care-mi spun ‎de ce pot sau nu să fiu tatăl fiului meu,
‎o să încerc să nu lovesc pe nimeni…
‎Ca la eliberarea condiționată.
‎Așa a fost.
‎Du-te în camera aia…
‎arată-le că ești tatăl lui,
‎și reia-ți viața.
‎Credeam că te externează azi.
‎A venit poliția…
‎să întrebe cine m-a bătut.
‎Dacă le spun, ar însemna…
‎să declar că sunt într-o bandă.
‎Și aș putea să ajung iar la răcoare.
‎Nu contează că sunt victima.
‎Încalc condițiile de eliberare.
‎Poate că nu eram pregătit.
‎D, ascultă.
‎Poate că ar trebui…
‎Poate că ar trebui să fiu încă acolo.
‎Asta ziceau băieții ăia când ziceau…
‎că le e mai bine înăuntru ‎decât afară, fiindcă…
‎- …știau că nu sunt pregătiți. ‎- Nu e adevărat.
‎Dacă eram pregătit, ‎plecam din bandă din prima zi.
‎Găseam un mod să uit de Dee, fără…
‎fără să cred că am vreun drept asupra ei.
‎Și nu mi-ar fi păsat așa de mult ‎ce cred alții despre mine.
‎Mi-ar fi păsat mai mult…
‎ce cred eu despre mine.
‎Cine poate să facă asta?
‎Tu poți.
‎Tu ești Sam.
‎Tu obții ceea ce noi nu putem.
‎O casă în suburbii…
‎Fata visurilor tale…
‎Am rămas…
‎fără nimic.
‎Ba nu! N-ai ajuns la capăt, vere.
‎Nu poți să mergi în două direcții.
‎Trebuie să alegi.
‎Barry e cel mai important lucru ‎din lumea mea.
‎Fiul tău are nevoie ‎ca tu să-ți împlinești visurile.
‎Altfel, cum creadă în visurile lui?
‎Cum să cred eu în ale mele?
‎Adu-mi nepotul înapoi.
‎Și lasă-l să viseze.
‎Zi-i că tatăl lui o să fie faimos ‎într-o zi.
‎Spune-i chiar tu.
‎Da… o să-i spun.
‎O să-i spun.
‎Mă duc să mă întâlnesc cu avocatul. ‎Mai trec diseară.
‎Bine.
‎Ai îndeplinit ‎toate cerințele departamentului.
‎Ai mers la cursuri, faci terapie, ‎n-ai ratat nicio vizită la Barry.
‎Nu le dai niciun motiv ‎să-ți nege drepturile părintești.
‎Ce se întâmplă după-amiază?
‎Vom fi toți acolo: tu, eu, soacra ta,
‎supervizorul, avocații lor.
‎Ți-ai făcut partea ta, ‎acum e rândul meu.
‎Voi crea o poveste care să arate
‎că tu ești mai bun pentru Barry ‎decât soacra ta.
‎Nu e nevoie să creezi povești, ‎ăsta e adevărul.
‎- Sam… ‎- E în regulă.
‎Înțeleg ce zici. Așa îi spunem noi.
‎Înseamnă să le arăt
‎că ai făcut schimbări radicale ‎pentru a-ți crește copilul.
‎- În special faptul că vărul tău a plecat. ‎- Nu a plecat.
‎Se mută înapoi cu noi.
‎Plecarea lui Dante e esențială ‎pentru ca Sam să-l primească pe Barry.
‎Înseamnă că cel mai mare pericol ‎e gestionat.
‎E gestionat de mine.
‎Voi avea grijă de fiul meu acasă.
‎Poliția anchetează atacarea lui Dante ‎ca pe o răfuială în cadrul bandei.
‎Se știe bine că e într-o bandă.
‎Pentru ei, nu e doar un tip ‎care a călcat strâmb o dată,
‎ci un recidivist.
‎Nu a făcut nimic rău.
‎Nici atunci și nici acum.
‎Se întoarce acasă.
‎Putem cere administratorului ‎să schimbe încuietorile.
‎Dacă doar persoanele aprobate au chei…
‎Poate. Nu e ideal, dar ar putea să meargă.
‎- Sau… ‎- Sau?
‎Există un „sau”?
‎Margot… a primit un rol.
‎- De unde știi? ‎- Stella a aflat.
‎Voiam să vorbim mai târziu ‎despre asta, dar…
‎Uită-te la asta.
‎I s-a oferit un miniserial pe HBO.
‎N-a acceptat încă.
‎Nu poate să susțină ‎că vrea custodia lui Barry
‎și să ia în calcul un rol ‎pe care știe că nu-l poate accepta.
‎Ar ajuta să o forțăm pe Margot ‎să aleagă între Barry și munca ei?
‎Nu e o idee rea.
‎Lasă-mă să verific informația.
‎Ne vedem la Protecția copilului, la 16:00.
‎Credeam că vei fi mai entuziasmat.
‎Da, e ceva…
‎ce nu ți-am spus ‎și așteptam să-ți spun azi…
‎Dacă tu știi despre Margot, ‎sigur și ea știe despre mine.
‎Ce să știe despre tine?
‎Mai știi apelul de ieri?
‎Era Marisa, secretara de la Artistic. ‎Cu ea am dat proba, ea mi-a găsit slujba.
‎- Știu cine e Marisa. ‎- Da…
‎E în echipa lui Santigold. Santigold e…
‎O știu pe Santigold. ‎Acum văd cât de puține știi despre mine.
‎Nu… iartă-mă.
‎I-au pus cântecele mele și ei i-au plăcut.
‎- Poftim? ‎- Ne întâlnim și, dacă merge bine,
‎vrea să scriu pentru albumul ei.
‎Treaba e că pleacă în turneu la anul ‎și trebuie să merg cu ea.
‎Fă o pauză și gândește-te ‎la ce mi-ai spus.
‎Un artist care îți place ‎e interesat de tine. Simte asta!
‎Dar n-am cum să-i spun lui Margot ‎că nu poate să plece pentru rol,
‎și apoi să zic: „Dar eu pot.”
‎Nu poți. Câștigătorul custodiei ‎nu are voie să părăsească statul.
‎Orice s-ar întâmpla, e obligatoriu. ‎Pentru amândoi.
‎Aș refuza totul în două secunde ‎dacă aș ști că așa îl am înapoi.
‎Doamne, vreau…
‎Vreau doar să adorm auzindu-l cum sforăie.
‎Înțelegi?
‎Să mă împiedic de încălțările lui.
‎Să mă întreb dacă ne ajunge laptele.
‎Să mă întreb dacă învață ceva la școală,
‎în afară de… cum să găsească un Snorlax.
‎Ascultă…
‎o să fii și tu acolo mai târziu?
‎Da, o să fiu în biroul meu.
‎Nu…
‎Vreau să zic: o să fii acolo…
‎să mă susții?
‎Întotdeauna te susțin.
‎Bună, Sam, Annette!
‎- Tată! ‎- Ce faci, micuțule!
‎Doamne!
‎Ce s-a întâmplat cu părul tău?
‎Trebuie să ne asigurăm ‎că bunica are tot ce trebuie.
‎Bunica are totul sub control.
‎Voiam să merg cu el la tuns chiar acum.
‎Serios? Unde?
‎- Într-un loc frumos. ‎- Pentru negri?
‎Totul e sub control.
‎- Nu vă mai certați! ‎- Nu ne certăm.
‎- Când vin acasă? ‎- Nu știu.
‎Haideți să intrăm.
‎Mai pot să stau un minut cu…
‎Barry, m-ai mușcat?
‎- Nu. ‎- Barry?
‎- A durut! ‎- Vreau acasă!
‎Vreau acasă acum!
‎Poate că o să mergi.
‎Nu! Vreau acasă! Nu cu tine! Acasă!
‎- Suntem gata. ‎- Barry, ascultă.
‎Bunica și tata merg să discute.
‎De ce nu pot să merg acasă? ‎Totul era bine când eram acasă!
‎Vreau să merg acasă!
‎Bine…
‎Această întâlnire e ultimul pas ‎înainte de un proces
‎prin care ți-ai putea pierde ‎drepturile părintești.
‎Suntem azi aici ca să împiedicăm asta.
‎Să începem cu situația ‎de la locul de muncă.
‎Sam a avansat, fiind acum ‎asistent executiv cu normă întreagă
‎al unui vicepreședinte al companiei.
‎Șeful lui și echipa de la Personal ‎au spus despre activitatea lui
‎că este, citez: „exemplară”.
‎Adică vei rămâne aici, ‎în loc să pleci în turneu?
‎Ce turneu?
‎Ieri, lui Sam i s-a propus un turneu ‎cu o muziciană faimoasă.
‎Asta și-a dorit de când a cunoscut-o ‎pe fiica mea, acum nouă ani.
‎Mă spionezi?
‎Avocații mei își fac treaba.
‎Nu sunt în turneu, nu-i așa?
‎Sunt aici și mă dedic fiului meu.
‎Renunțând la tot ce ai vrut mereu, ‎când nici măcar nu e nevoie?
‎Barry e în siguranță.
‎E fericit și alături de oameni ‎care îl iubesc.
‎Va avea multe oportunități. ‎N-ar trebui să profiți și tu de ale tale?
‎Vei refuza serialul HBO ‎dacă ți se acordă custodia?
‎Da…
‎Și eu știu.
‎Sau îl va crește Lourdes
‎cum a crescut-o pe Eleanor?
‎Voi refuza acel rol ‎dacă primesc custodia lui Barry.
‎Deci tu poți să nu-ți împlinești visurile?
‎Eu mi le-am împlinit.
‎Tu mai ai timp.
‎De ce crezi că mi le voi împlini ‎fără ca el să-mi fie alături?
‎Abia reușesc să mă trezesc dimineața.
‎Știu că și ție ți-e greu.
‎O… văd.
‎Când mă trezesc, când adorm…
‎când te privesc.
‎Știu că și tu o vezi când mă privești.
‎Nu pot… să-mi împlinesc visurile.
‎Nu cu adevărat.
‎Îl vreau pe copilul meu.
‎El e singurul vis pe care-l mai am.
‎Nu s-ar întâmpla toate astea ‎dacă mi-ai fi acceptat oferta de ajutor.
‎Ce-ar fi zis fiul meu dacă acceptam?
‎Că tatăl lui nu poate să-l întrețină?
‎Că îl iubești suficient de mult ‎ca să faci orice pentru el.
‎- Eu pot să-l întrețin. ‎- Există lucruri pe care nu i le poți da.
‎Lumea nu te privește ‎așa cum îl privește pe el.
‎Știu că îl iubești.
‎Dar există ceva ‎ce nu se poate aranja cu bani.
‎Nu sunt de culoare.
‎Ți-ai ignorat moștenirea culturală ‎decenii întregi.
‎- Dle Hughes… ‎- Îmi pare rău, asta e realitatea.
‎Crezi că e bine pentru el ‎să stea printre membrii unor bande,
‎- …pentru moștenirea culturală. ‎- Nu asta…
‎Dante locuiește încă acolo?
‎- Nu. ‎- Da, dar avem un plan…
‎Am primit o declarație ‎de la supraveghetorul dlui Mendoza
‎înainte de întâlnire,
‎în care spune ‎că el se va întoarce la închisoare
‎pentru a-și termina pedeapsa.
‎Sam, ce înseamnă asta?
‎Îmi cer scuze, putem…
‎Putem să…
‎Ce s-a întâmplat? S-a terminat?
‎- Știai despre Dante? ‎- Ce să știu?
‎- Îl iau la 17:00… ‎- Annette, se întoarce la închisoare.
‎- Își va termina pedeapsa. ‎- Poftim?
‎Ce i-ai spus? ‎Știu că ai fost la el azi dimineață.
‎I-am zis că e în regulă să vină acasă. ‎Aveam un plan.
‎- Nu i-am cerut să facă asta. ‎- Atunci, de unde i-a venit ideea?
‎Sam!
‎Ești foarte ocupat să te asiguri ‎că el e bun cu tine.
‎Când aveai de gând să fii și tu bun cu el?
‎Annette!
‎- Annette! ‎- Vezi în camera lui Eleanor.
‎S-a jucat acolo săptămâna trecută.
‎- Margot? ‎- E undeva în casă.
‎Margot.
‎Îl vom găsi.
‎El…
‎Îi făcea o gustare ‎după ce îl dusese la tuns.
‎Nu l-a găsit în camera lui, dar știu că e…
‎Margot…
‎Sam, a fugit!
‎FINAL
‎Scrie data nașterii ‎și codul de asigurări sociale.
‎- O să-ți dau banii înapoi. ‎- Hai să nu facem asta.
‎Unde voiai să ajungi?
‎Voiam să-mi duc doamna în vacanță.
‎Știe că nu ai bani pentru așa ceva.
‎- I-am zis că am puncte. ‎- Păcat că nu erau ale tale.
‎Mâine afli când e procesul.
‎Cunosc procedura.
‎Ce fel de puncte erau?
‎Abonamente la Asistența auto,
‎cu câteva zile înainte de expirare.
‎- Nu s-ar fi băgat de seamă. ‎- Cineva a făcut-o.
‎Da, un coleg de încredere. Fir-ar să fie!
‎De ce ne e refuzat totul?
‎Mie nu mi-e refuzat.
‎Nu sunt ca tine, Frank. ‎Eu n-am crescut crezând că merit totul.
‎Bine.
‎Haide, vino.
‎Te duc acasă.
‎Fă-mi o favoare. Nu…
‎Nu-i spune despre asta.
‎- Mă gândesc eu la ceva. ‎- Despre cine vorbim?
‎Nu vreau ca Nellie să știe.
‎Nu acum, când e aproape ‎să obțină ceea ce-și dorește.
‎Ce, să meargă la master?
‎Master? Nu, slujba.
‎Slujba care i s-a oferit.
‎Ce însemnă asta, Frank?
‎E un sunet pe care-l fac. Mă duci acasă?
‎La Polly?
‎Bine, să mergem.
‎RĂSPUNDE-MI ‎GIGI
‎Bună! Ce faci acasă?
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Mă documentez, oarecum.
‎- Dumnezeule! ‎- Uite.
‎Nu le-am mai citit de când aveai șase ani.
‎- Unde le-ai găsit? ‎- În dulap.
‎E ciudat. ‎Desenele erau mult mai libere la început,
‎mai puțin literale ‎decât în cărțile de mai târziu.
‎Habar n-aveam. Eram mică, ‎nu vedeam ce frumoase sunt.
‎- Nu sunt frumoase? ‎- Erau preferatele tale.
‎- O desenai întruna. ‎- Da?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nu știu.
‎Mă simt de parcă…
‎de câte ori un lucru merge bine,
‎mai cade ceva din cer
‎și nu știu unde va cădea și…
‎Cumva… nu știu cum să fac totul,
‎dar vreau să fac totul.
‎Are legătură cu masterul?
‎Da, parțial. ‎Dar nu mai cred că e o idee proastă.
‎Înțeleg perfect de ce voiai să merg.
‎Dar când mă gândesc la viața mea ‎în următorii ani,
‎sunt foarte multe…
‎lucruri diferite pe care vreau să le fac.
‎Și nu știu cum ar trebui să aleg ‎calea pe care s-o urmez…
‎în acest moment.
‎Bunica ta avea o vorbă.
‎E singurul lucru ‎pe care mi l-a spus în spaniolă.
‎Era așa…
‎- „Hubo más tiempo que vida.” ‎- „Hubo más”?
‎- Nu există așa ceva. ‎- Am greșit timpul?
‎Hay. Hay más.
‎„Hay más”, așa e.
‎Înseamnă: ‎„Timpul e mai lung decât viața.”
‎Timpul e fără sfârșit, viața nu.
‎La un moment dat, eu nu voi mai fi, ‎nici tu nu vei mai fi.
‎Ce îți dorești în acest moment?
‎Ai dreptate.
‎Ce te-ar ajuta să te simți împlinită ‎în acest moment?
‎Încerc să aleg pe baza acestui criteriu, ‎dar nu e mereu posibil.
‎Da…
‎Asta are legătură cu cartea ta?
‎Nu.
‎Am renunțat la carte.
‎Cineva a făcut ceva similar.
‎- Cum se poate așa ceva? ‎- Exact!
‎Era ceva doar al tău.
‎Se pare că, în 2012,
‎„similar” înseamnă „la fel”.
‎Nu știu…
‎Ai citit-o?
‎N-am apucat să-ți spun. ‎Erai foarte supărată pe mine atunci.
‎Dar da, am citit-o.
‎Era frumoasă.
‎Mi s-a părut…
‎importantă.
‎Iar am greșit timpul.
‎Este importantă.
‎Încă există.
‎Cât e ceasul?
‎Aproape 17:00 cred.
‎Pentru ce faci desenele?
‎SAM: ‎VINO SĂ NE ÎNTÂLNIM LA NOI ACASĂ
‎Sam?
‎Într-o bună zi
‎Ne vom construi o casă ‎Pe vârful unui deal
‎Eu și cu tine
‎O casă frumoasă și nouă
‎O căsuță pentru doi
‎Și ne vom bucura ‎Când ni se va spune
‎„Familia de pe deal”
‎Într-o bună zi
‎Poate că vom adăuga ‎O aripă sau două
‎Un lucru sau două
‎Vom face schimbări
‎Ca orice familie
‎Dar mereu ni se va spune
‎„Familia de pe deal”
‎De pe verandă vom vedea
‎Pajiști înverzite
‎O priveliște
‎Care se cere privită…
‎- Unde e? ‎- În casa de joacă din spate.
‎Mulțumim că ne-ați sunat.
‎…Și când copiii vor crește…
‎…șapte, opt, nouă, zece.
‎…Vom sta și vom privi ‎Aceeași priveliște
‎Doar noi doi
‎Nellie și Sam
‎Erau Jack și Jill
‎Cei cărora le plăcea ‎Să fie numiți
‎Așa cum au fost numiți întotdeauna
‎„Familia de pe deal”
‎…11, 12, 13,
‎14, 15, 16…
‎Bar…
‎cum ai ajuns aici?
‎Număr și nu are niciun efect.
‎Nu mă simt mai bine. Am venit acasă…
‎și tot nu mă simt bine.
‎- Te înțeleg. ‎- Ba nu, nu mă înțelegi.
‎Micuțule, înțeleg.
‎Șapte, opt, nouă…
‎Nouă, zece…
‎Unsprezece…
‎doisprezece…
‎De ce numeri cu mine?
‎Fiindcă mi-a fugit copilul de acasă.
‎A fost groaznic.
‎M-am temut că ar putea să fie rănit.
‎Așa că m-am supărat.
‎Și bunica s-a supărat.
‎Ne-am supărat foarte tare. ‎Poate că, dacă numărăm toți,
‎ne va ajuta.
‎Am venit acasă, nu am fugit de-acasă.
‎Dar noi nu mai locuim aici.
‎Mama încă locuiește.
‎Ai zis că mama va fi mereu aici,
‎dar nu o văd nicăieri.
‎Nici nu mai țin minte ‎cum mă ținea cu degetul mic.
‎Mai știi cum îmi prindea mâna ‎și mă bloca cu degetul mic?
‎Uite.
‎Așa?
‎Vino aici.
‎Am venit acasă, ‎am încercat să-mi amintesc…
‎dar nu pot.
‎Nu-mi amintesc nici vocea ei.
‎De ce nu-mi amintesc?
‎Amice, Bar.
‎Nu trebuie să-ți amintești cum arăta ‎sau ce vocea avea ca să o ții minte.
‎Trebuie să-ți amintești ‎cum te făcea să te simți.
‎Asta nu dispare, ‎ci doar devine mai intens.
‎Dumnezeule! Ce faci?
‎Într-o bună zi.
‎Am aflat de oferta de lucru.
‎- Da, urma să-ți spun. ‎- Poate că da.
‎De ce ai refuzat-o?
‎Fiindcă e în partea cealaltă a țării, ‎se plătește prost,
‎am petrece Crăciunul despărțiți,
‎sunt însărcinată,
‎nu aș semna desenele…
‎Uită-te în jur, iubitule. Uită-te la noi.
‎Uită-te la ceea ce construim.
‎- Nu vreau să pierd asta. ‎- Eu nu plec nicăieri.
‎Iar asta e doar o casă.
‎Va rămâne aici.
‎Dar oportunitatea asta…
‎Așa e, dar trebuie să alegi. ‎Nu poți avea totul.
‎Nu poți, dar…
‎trebuie să ai suficient.
‎Ne e de-ajuns acest suficient.
‎În loc să ne irosim visurile,
‎precum părinții noștri, ‎care au vrut prea mult deodată,
‎de ce să nu căutăm acest suficient?
‎Decidem ce e posibil
‎și luptăm pentru acel lucru ‎cu toate puterile.
‎- Sunt orașe diferite, realități diferite… ‎- Realitatea e una singură.
‎Doar facem cu rândul.
‎Visez eu, tu aștepți.
‎Apoi visez eu și tu aștepți.
‎Accept postul de la conservator. ‎O să economisesc și vom cumpăra casa asta…
‎într-o bună zi.
‎Va fi…
‎doar un vis, pentru o vreme.
‎Un vis comun.
‎Pentru a fi fericiți, nu ne trebuie ‎decât acel suficient.
‎Și, El, noi doi…
‎suntem tot ce ne trebuie.
‎Au reprogramat ședința pentru mâine.
‎Annette va sta cu Barry ‎în biroul Joannei.
‎Bine.
‎Margot, nu putem să continuăm așa.
‎Ai dreptate.
‎Nu putem să ne luptăm întruna ‎ca să vedem care dintre noi e mai bun…
‎când, în realitate…
‎el are nevoie de amândoi.
‎Cum ar arăta asta?
‎Amândoi să refuzăm oportunitățile,
‎împărțindu-l, ducându-l la două școli, ‎tu urând ce îi ofer eu,
‎eu urând ce nu-i oferi tu?
‎Nu știu…
‎Poate că e nevoie să nu ne mai gândim ‎că trebuie să alegem.
‎Și să colaborăm ‎până când știm ce avem de făcut.
‎Am nevoie de ajutorul tău.
‎Îmi pare rău că a durat atât să spun asta.
‎Și eu am nevoie de ajutorul tău.
‎Fiindcă tu poți să-i dai ‎ceea ce eu nu pot.
‎Și…
‎fiindcă mi-e foarte dor de ea.
‎Vino cu noi acasă în seara asta.
‎Facem un plan și îl prezentăm mâine ‎la Protecția copilului.
‎Dacă avocații mei îl susțin, poate că…
‎poate că e un început.
‎Mă întrebam cum de orice cântec ‎e un cântec de dragoste.
‎Nu mă mai întreb asta.
‎Acum mă întreb de ce.
‎Toate sunt cântece de dragoste. ‎Pornește muzica acum
‎și orice cântec începe ‎va fi despre un fel de dragoste.
‎Dar ce de e așa?
‎De ce cântăm mereu despre dragoste
‎în toate formele ei?
‎Suntem romantici fără scăpare?
‎Suntem lipsiți de imaginație? ‎Ne obsedează?
‎Sau e fiindcă nimeni nu se așază la pian ‎sau ia chitara în mână ca să simtă ceva?
‎O facem fiindcă simțim încontinuu
‎și trebuie să ne exprimăm ‎așa cum putem.
‎Scrie-ți cântecele.
‎Sentimentul acela există în noi,
‎indiferent dacă suntem tineri sau bătrâni, ‎bogați sau săraci.
‎Nu arătăm la fel,‎ ‎nu vorbim aceeași limbă,
‎nu trăim aceleași experiențe la fel.
‎Dar toți iubim.
‎Fiecare dintre noi.
‎Și suntem iubiți.
‎Întrebarea nu e ‎cum de orice cântec e unul de dragoste,
‎ci de ce.
‎Fiindcă, dacă n-ar fi dragostea,
‎despre ce mai poți să cânți?
‎Asta e tot ce contează.
‎E tot ce există.
‎Pa, amice! Să fii cuminte.
‎Mulțumesc.
‎Distrează-te.
‎Asta e pentru tine.
‎Eu nu mai am nevoie de el.
‎Am un déjà-vu uluitor.
‎- Sau poate că sunt doar tristă că pleci. ‎- O să mă întorc.
‎Toată luna martie stau cu tipul ăsta.
‎Am eu grijă de el până atunci.
‎Așadar, cântați!
‎Cântați de tristețe, de bucurie, ‎din credință, oricum, numai cântați.
‎Deschideți gura ‎și lăsați cântecul să iasă.
‎Iau eu asta.
‎Bine!
‎La revedere!
‎Pa!
‎Fiecare dintre noi are o coloană sonoră.
‎E la fel de personală ‎ca amprenta noastră.
‎Ne definește
‎și spune poveștile ‎tuturor celor pe care i-am iubit…
‎i-am pierdut…
‎și pe care sperăm să-i iubim din nou.
‎Bine!
‎Bine, asta chiar e adevărat.
‎Fiecare are o coloană sonoră.
‎Ce e pe a ta?
‎Păi… N-aș vrea să-ți irosesc timpul ‎cu a mea.
‎Irosește-mi timpul! De-asta ești aici.
‎Altfel, cum o să ne cunoaștem?
‎Bine.
‎- În regulă. ‎- Cântă-mi ceva.
‎Dar trebuie să-mi spui
‎ce înseamnă fiecare cântec pentru tine.
‎Bine.
‎Cu ce să încep…?
‎Cu prima piesă.
‎Bine.
‎Are un nume?
‎Da.
‎„Nellie și Sam”.
‎Bine
‎Cântă.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu